Mycket bra... Ett utsökt arbete, min gosse.
Perfekt för en kurtisan eller präst att knäppa lite på, eller putsa upp-
-efter söndagsmässan. Med andra ord; den här violinen-
-ska inte bära mitt namn.
Din ilska ska synas i arbetet. Lär av mig.
1 600 000 dollar... Alla är välkomna att bjuda.
1 650 000...
1 675 000... Var det ett bud? Var inte blyg. 1 700 000.
1 745 000... 1 750 000 - tackar. Jag har 1 750 000 dollar.
-Mr Morritz... -Låt mig inte glömma den här sen.
1 775 000 på min vänstra sida här. Och ett telefonbud nu...
1 810 000.
1 850 000...och 1 875 000 på min vänstra sida här.
1 900 000...1 920 000... Jag har uppfattat herrns bud, 1 940 000.
Nu missar ni den, damen. 1 940 000...
Ni kan höja med 10 000. Vill herrn öka? Ja...nej?
Jag har bud på Stradivariusen på 1 940 000.
1 950 000 till vänster här. Det står mellan er två. Inga fler bud här?
1 950 000. Inga fler bud? Då så...
Då går den bort för 1 950 000. Och - såld till damen till vänster här.
Kvällens sista objekt, nummer 72, kommer strax fram.
Kvällens höjdpunkt, var är hon...?
Den sista violinen Nicolò Bussotti tillverkade, år 1681.
Ett mästerverk från den gyllene eran, om hon behagar visa sig...
Här är hon nu, nummer 72 - "Den röda violinen".
Vi har redan bud på 250 000 dollar. Här finns förstås ett stort intresse.
Så vem börjar? 260 000...
Signora...
-Spår Cesca fortfarande framtiden? -Ni mår väl bra? Sätt er ner.
-Kallade ni på mig? Jag var där ute. -Jag får väl komma hit?
-Det här är ju en del av mitt hus. -Naturligtvis.
Jag har några nya amuletter och ben åt er.
Om er make spottar på dem kommer allting att gå bättre.
Är ni hungrig? Ät inte av det, det är fisk.
Då får barnet svårt att lära sig saker. Här ska ni få se...
Jag har några stenar åt er också, och en nyckel ni ska ha runt halsen.
Min make vill inte spotta på fler saker.
Det är ju vad män är bra på. Faderns saliv är det bästa för barnet.
Cesca...spå barnets framtid.
-Det kan jag inte göra. -Bry er inte om vad min make säger.
Det har inte med honom att göra - jag kan inte.
Jag förstår.
Innan barnet är fött är ni en och samma person.
Men jag kan förstås spå er framtid.
-Nej, det vågar jag inte. -Seså, signora... Välj fem kort.
-Det är ju bara framtiden. -Om den är hemsk, då?
Då låtsas jag inte se det.
Jag vill veta allt.
Månen...
Ni kommer att få ett långt och rikt liv.
Jag ser resor.
Jag ser en lång resa.
Nicolò?
Lämna oss ensamma lite.
Stäng efter dig.
Vad är det? Varför kommer du hit i ditt tillstånd?
För att jag vet att du är här. Jag har pratat med Cesca.
-Hon har spått mig. -Jösses...
Hon sa att förlossningen kommer att bli svår och plågsam.
Det är alla förlossningar. Inte mycket till spådom.
-Det är mig vi pratar om. -Du ska inte lyssna på Cesca.
Vi har en bra jordemoder, astrolog och läkare. Allt kommer att gå bra.
-Det vet jag. -Hur vet du det?
Jag är rätt gammal för att föda barn.
Det här är en violin.
-Den ser annorlunda ut. -Den är inte lackad än.
-Det är något annat... -Den är perfekt.
Allt annat här är skräp jämfört med den. Det här är mitt mästerverk.
Jag har gjort den åt vår son, Anna. Han ska bli musiker.
Han kommer att leva för musiken.
Han kommer att göra oss stolta och göra världen vacker.
Det skulle bli en överraskning, men jag kan också spå framtiden.
Den är för stor för ett barn.
Han blir snart stor nog.
-Barnet kommer när det blir fullmåne. -Kom och lägg dig.
Du är svartsjuk på mig och månen...
Nej då, jag vet att du kommer tillbaka till mig.
-En pojke söker er. -Säg åt honom att gå sin väg.
Doktorn har skickat honom. Det är nog bäst ni kommer.
Er hustru... Doktorn... Hon mår inte bra. Hon håller på att föda.
Gå härifrån... Gå er väg! Lämna mig ifred, för Guds skull!
1 650 000... 1 675 000. Var det ett bud? Var inte blyg nu.
-Ursäkta, mr Ruselsky... -Jag har nu 1 725 000 för violinen.
1 750 000...1 775 000 till vänster här. Och ett telefonbud...
1 810 000...
-1 850 000...1 875 000...1 900 000... -Helvete...
-Han kan ju ingenting. -Vem?
-Morritz. -1 940 000 dollar 1 950 000...
Inga fler bud? Då går den bort för 1 950 000 dollar. Och...
...såld till damen till vänster här.
Och så kvällens sista objekt, nummer 72. Kvällens höjdpunkt...
Var är hon? Den sista violinen Nicolò Bussotti tillverkade, år 1681.
Ett mästerverk från den gyllene eran, om hon behagar visa sig...
Här är hon nu, nummer 72 - "Den röda violinen".
Vi har redan bud på 250 000 dollar. Vem börjar? Välkommen, mr Ruselsky.
Du måste rengöra den varje dag.
Var rädd om den. Den är din så länge du är här på barnhemmet.
En förbannelse vilar över er, signora. De som faller för er råkar illa ut.
Och det lär bli många...
Många...
"Den hängde" är ett mäktigt kort.
Jag ser fara, svaghet och sjukdom.
Vilken sort kan jag inte säga.
Man kan bli sjuk på många sätt.
Vilka eländiga vägar, broder Christoph...
Om ni visste vad jag fått utstå. Varför denna brådska?
Varför kunde det inte vänta till nästa gång jag kom?
-Vi har en pojke här... -Här finns många pojkar!
Men det här är ett underbarn.
-I Wien vimlar det av underbarn. -Vi tyckte att ni borde få se honom.
-Talar han franska? -Nej, tyvärr inte.
Alla barn borde få lära sig franska. Det är musikspråket.
Det tränar örat och gör sinnet ädlare!
Monsieur Poussin, det här är Kaspar Weiss.
Vad är det här för en violin? Nån sån har jag inte sett förr
-Vi har haft den här i 100 år -Den är för stor för honom.
Se på hans händer Han borde spela på en violin för barn.
Till och med Mozart spelade för kungen på en sådan.
Inget att skämmas för. Vill du hellre ha ett mindre instrument?
Han kan hantera den.
Låt oss höra, då...
Spela, min gosse - spela!
Jag förstår...
Monsieur Poussin...
Vi är beredda att betala er en summa så att han kan få studera.
De säger att du är en väluppfostrad och renlig gosse. Det är bra.
Men du tycker visst inte om grönsaker. Stämmer det?
-Vad är det du inte tycker om? -Morötter, bönor, kål...
Det är munkarna som inte kan laga mat.
De skriver också att du har svagt hjärta. Stämmer det?
Man måste ha starkt hjärta för att spela violin.
Och ännu starkare för att orka bo i Wien.
Wien är en förskräcklig stad - förskräcklig, men fantastisk.
Det är en underbar stad...
Antoinette!
Får jag presentera...
...Kaspar Weiss. En av de mest begåvade barn på jorden.
-Men vi kan inte... -Min hustru, Antoinette Poussin.
God dag, Kaspar. Trevligt att träffas.
-Jag ska strax visa dig ditt rum. -Georges, vi har inte råd...
Vi har inte råd att låta bli.
Det är något i ditt spelsätt jag inte riktigt får grepp om.
Vi ska gå igenom det systematiskt med en vetenskaplig metod.
Först - hur du hanterar stråken och vänsterhanden när du fraserar.
Ditt détaché, din ornamentering och ditt musikval. Och så teorin, förstås!
Det krävs mer än inspiration för att spela violin.
Det krävs en viss metod, tänkande och hårt arbete.
-Är du inte hungrig? -Du måste äta!
-Vill du ha nåt annat? -Smaka på osten, den är fransk.
Smaka en bit nu.
Det är annat än munkarnas ost. Smaka, då!
-Om du spelar bra ska du få fin mat. -Inte har vi råd med det!
Sälj dina smycken, sälj din David! Han ville ha kungen avrättad, det odjuret.
Min gosse - spelar du bra ska du få äta ost.
Violin - ost.
-Får jag gå till mitt rum nu? -Visst. Och sov gott.
Madame Poussin hjälper dig med aftonbönen.
Varför pratar du franska? Han förstår ju inte.
Då lär han sig! De ska allt få veta vem som lärt upp honom.
God dag, Poussin.
Jag brukar ju besöka barnhemmet tre gånger om året-
-och erbjuda mina tjänster som lärare, för att hjälpa munkarna.
I år ville de ha dit mig tidigare. Jag var skeptisk, men...
...när denne gosse började spela...
...då, baron Von Spielmann, visste jag att jag blivit bönhörd.
Så ni har nosat upp ännu ett underbarn...
Jag har inga pengar att ge er. Och inga konserter att erbjuda.
-Det är inte pengarna det gäller... -Ni får hitta en annan beskyddare.
-Ska jag behöva tigga och be...? -Är det inte det ni gör?
Jo, det är det väl...
Om tre veckor ska jag ha en liten privat uppvisning hos mig.
Prins Mannsfeld ska resa till Preussen-
-och vill ha med sig en "musikalisk begåvning".
-Då måste han höra den här pojken. -Är ni redo om tre veckor?
-Vi kan vara redo i morgon. -Hoppas jag kan lita på er.
-Våga inte skämma ut mig igen. -Jag har roat franska kungligheter...
Och nu rullar deras huvuden i den nya republikens rännsten.
Nej, nej, nej...! Hela första stycket ska spelas stackato.
En modern spelstil förvisso, som inte får överdrivas. Tyckte du om stycket?
Det gläder mig. Nu tar vi det om igen...
Om och om igen...
Det här är en sorts kronometer som jag uppfunnit, Poussin-metern.
Den är värd all aktning.
Det du just spelade motsvarar det här tempot.
För varje dag vi övar, ska vi flytta ner den här lilla saken ett snäpp.
Och om tre veckor ska du spela så här...
Då är världen din!
Det är en sak jag fortfarande inte förstår
Violinen har en underbar klang och vacker form.
-Ja, den är italiensk. -Är den värdefull?
-Hur så? -Då kan vi ju sälja den, om inte...
Han kommer att spela som en gud. Du får väl lita på mig!
Visst, men varför måste han sova med den? Den kan ju bli förstörd.
Sover han med den...?
Rakryggad och stolt, håll hakan högre. Kroppen så, armbågen så...
Jag visste att det var nånting som hindrade dig... Nu vet jag vad.
Du är besatt av din violin. Fullkomligt. Så där, så ska det se ut.
Om du vill komma nånvart måste du släppa taget!
Vad menar ni? Jag förstår inte.
Antoinette har berättat att du har violinen i sängen.
I natt ska du sova ensam. Utan violinen!
Tack för att ni kom så snabbt.
Tusen tack, doktorn. Adjö.
-Känns det bättre? -Ja, tack.
Doktorn sa att ditt hjärta stod stilla i en minut.
-Jag är ledsen... -Det får inte hända igen.
Var det för att du var orolig? Var du nervös inför provspelningen?
-Det kommer att gå bra, det vet du. -Georges...
Jag vet...
Kaspar, hör här - du måste inte göra det om du inte vill.
-Du måste inte spela. -Inte?
Vi kan inställa det. Det ordnar sig.
Hellre det än att du blir sjuk. Du måste inte bli berömd.
Inte? Jo... Förlåt att jag blev sjuk.
Jag vill bli berömd. Det vill jag.
Utmärkt. Jag är så stolt över dig.
Vila nu. Madame Poussin ska hämta nån du tycker om.
Tack.
Så där, ja!
Det är bäst vi sover nu. I morgon blir en jobbig dag.
Perfekt. Och nu baklänges. Är du redo?
Man får ju skämmas...
Kaspar Weiss på violin!
Gör ditt allra bästa nu.
Mäster Poussin och hans skyddsling Kaspar Weiss.
Kom närmare.
Så du är naturbegåvningen jag hört talas om.
-Ett barn som uppfostrats av munkar. -Om ni vill kan vi kalla in nästa...
Nej...det är väl trevligt att ett kloster kan ha producerat något...
Något bra.
Vilket fint instrument du har. Får jag se?
Får jag titta på det?
Är det till salu? Jag betalar bra.
-Han är väldigt fäst vid sin violin. -Jag förstår.
-Om han får spela först... -Visst, låt honom spela.
Jag kanske tar honom också. Spela för mig.
Vill du inte spela för mig?
Poussin...
Spela för honom nu. Spela!
Monsieur Poussin?
Å brödernas vägnar tackar jag er för den generositet ni visat Kaspar.
De gåvor ni gett honom tar han med sig i graven.
-Jag gjorde mitt bästa. -Vill ni äta kvällsvard med oss?
Det var vänligt av er, men min hustru väntar på mig - liksom hela Wien.
Vi förstår.
Jag har en fråga...
Violinen...
Vad händer med den nu?
Jag trodde ni visste det. Vi tänkte naturligtvis på er.
Så mycket tid och kraft som ni lagt ner-
-skulle det vara fel att ge den till ett annat barn.
Så vi begravde den tillsammans med pojken.
Nu kan han spela i himlen.
Självklart...
Sen ser jag en tid av liv...
En tid av lust och energi som frigörs över berg, hav och tid.
Det låter obegripligt, jag vet.
Men det är vad jag ser Det är jag säker på.
Ni är en Lasarus-själ.
Jag förstår. Jag vill få kontakt med henne så fort det går.
-Vi måste vänta. -Förklara dess historia för henne.
Den bryr hon sig inte om. Hon gör sitt jobb bara.
-Men om du övertygar henne... -Fader Richter? God morgon.
Det är Suzanne. Vi håller på med nummer 71 nu. Hör ni auktionisten?
Ja, jag hör honom. Hur meddelar jag att jag vill bjuda?
Det sköter jag. Tala bara om när ni vill sluta.
Jag känner mig hjälplös. Finns det inget vi kan göra?
Jo...vi kan be.
Vem börjar? 260 000. Välkommen, mr Ruselsky. 270 000...
Och 280 000... Ett telefonbud på 300 000.
Det kommer en man in i ert liv. En stilig och intelligent man.
Han kommer att förföra er med sin skicklighet. Med andra ord är han...
...Djävulen själv.
Vilken fantastisk violin.
-Vad vill ni? -Jag lockades hit av musiken.
Då kan ni gå tillbaka samma väg som ni kom.
Det är jag som äger marken här.
Ursäkta mig...
Vi ska inte besvära. Vi ger oss av i kväll.
Det är inte nödvändigt. Vi kan säkert komma överens.
Ursäkta mig... Jag måste be er att avlägsna er.
Vi har fått en inbjudan. Kan ni läsa?
En personlig inbjudan.
God kväll, Percy.
-Han är i sin loge och värmer upp. -Inte utan mig, hoppas jag.
Victoria...
Jag behöver dig.
Jag känner att en komposition är på väg.
Jag med.
Mina damer och herrar får jag be om er uppmärksamhet.
Mr Pope har bett mig tillkännage att han i eftermiddag ska spela-
-på ett "antikt instrument av den italienska skolan"-
-"som har återuppväckt hans kärlek till violinen."
Jag hoppas att det ska väcka ert intresse lite.
Mr Pope...om ni är klar...
Jag ska spela ett nytt stycke för er-
-som jag just komponerat, i ett ögonblick av...inspiration.
Hur hade det blivit så här? Herregud, hur hade detta kunnat hända honom?
En erkänd konstnär - en poet. Men mšrdare...nej.
Men spegelbilden gick inte att förneka. Han hade levrat blod på sig-
-och när han med fasa såg på sig själv...
...tycktes blodfläckarna föröka sig som maskar på ett stinkande lik.
Vad skulle det bli av honom nu? Var skulle han gömma sig?
Han hade knappt några val. I tanken var han redan på väg österut-
-över den frusna kontinenten, över de frusna slätterna...
-Älskling... -...tillbaka till barndomshemmet.
-Det är ett tema jag vill göra klart... -Till Ryssland - kosackerna kallade...
-Nu... -Ser du inte att jag försöker arbeta?
-Du är så självisk. -Ömsesidig inspiration, tänkte jag...
-Jag behöver ingen, jag skriver ju. -Min älskling, bli inte arg.
Det är ditt eget fel. Det är din skönhet som lockar fram musiken.
Och när den kommer måste jag spela.
Ve dig...
Var det det här du ville ha?
Var det det?
Österut...över den frusna kontinenten över de frusna slätterna-
-tillbaka till barndomshemmet. Till Ryssland - kosackerna kallade...
-Frederick... -Min älskling, min inspirationskälla...
-Jag har nåt hemskt att berätta. -Hemskt?
-Det värsta tänkbara. -Det måste det vara...
-...om du vill förstöra detta ögonblick. -Jack har dödat ministern.
-Det var en olyckshändelse. -Jag förstår.
Nu flyr han till Ryssland. Självvald exil.
Jag förstår, du tänker lämna mig.
Jag har aldrig varit där. Vad ska jag skriva? Jag måste följa efter honom.
-Jag kan inte åka, jag har konserter. -Jag vet, älskling.
-Är du väldigt arg? -Varför skulle jag vara det?
Käraste Frederick, jag har passerat kyrkan där Geoffrey döptes-
-och närmar mig Rutherfordbron, Vi har bara varit åtskilda i tio minuter-
-och jag känner mig redan vilsen. Jag börjar genast skriva-
-i hopp om att dessa uppriktiga ord ska återförena våra läppar.
-Käraste Victoria... -Och få mig att känna dina händer...
Du förlitar dig på ord och brev på ett sätt jag inte kan.
Inga ord i världen kan övertyga mig om att du inte är borta.
Äntligen är jag i Moskva - första kvällen var hemsk.
-Att något land kan vara så trist. -Vad är det här för dumheter?
-Beror det på att du inte är här? -Jag tänker inte tycka synd om dig.
Om allt är så hemskt som du påstår, så följ mitt enkla råd:
-Åk hem genast... -Jag längtar efter din beröring.
-Jag söker din doft i mina kläder... -Jag ska aldrig mer släppa dig.
Jag skulle nålat fast dig i sängen. Du var fjärilen, och jag nålen.
Vi är sammanflätade - hjärta mot hjärta...
Hör på, Victoria, vår kärlek dör. Musiken är borta.
Du var fjärilen... Allt vackert försvinner.
Allt jag nånsin sagt och kommer att säga, ryms i dessa två ord:
Kom tillbaka... Kom tillbaka. Skriv inte mer, älskling.
Mina damer och herrar, tack för att ni haft sånt tålamod.
Tyvärr har jag just fått veta-
-att mr Pope har blivit sjuk.
Han kan tyvärr inte framträda i dag.
De som önskar får givetvis pengarna tillbaka, men för er som stannar-
-har vi nöjet att spela engelska madrigaler i mitt eget arrangemang.
Älskade Frederick, äntligen har jag förstått. En evighet har förflutit.
En vecka utan dina brev och jag förvissnar som en blomma i öknen.
Jag tänker inte lida längre. Läser du inte mina brev heller?
I så fall missar du det här: Jag kommer hem - om möjligt i morgon.
förlåter du mig då? För all bort- kastad tid, för mitt själviska påhitt...
Tar du mig i dina armar-
-och med en kyss suddar bort var timme jag varit borta från din famn...
Jag längtar efter dig. Jag längtar efter din beröring.
Din evigt trogna - Victoria.
Din vilde! Din oförskämda, grymma, opålitliga...
-Och slampan till musa... Var tyst! -Victoria...
Försök inte förklara. Det är inte ditt fel. - Eller ditt.
Hör på, Victoria...
Misströsta inte, Victoria. Det här är det sista du hör från mig.
Jag vill bara meddela dig mina självmordsplaner.
Jag tar gift eller dränker mig, jag har inte bestämt mig än.
Mitt gods testamenterar jag till dig. Det är några skulder jag ska betala-
-i övrigt blir allting ditt. Gör vad du vill med det, det gör mig detsamma.
Din ångerfulle Frederick.
Jag dör... Jag dör!
Kan du nåt om musik? Känner du till Frederick Pope - kompositör, geni.
Den ende virtuosen England har klämt fram.
Om ett par minuter säljs hans violin-
-och hinner jag inte dit i tid på grund av dig eller trafiken-
-hugger de pungen av mig. De kastrerar mig.
-Sätt fart är du snäll. -Duvals är där.
Där? Varför sa du inte det? Jag måste ha ett kvitto.
-Nicolas Olsberg - jag är sen. -Ja, det är ni.
-Låt mig inte glömma den här sen. -Olsberg, Nicolas.
Jag anmälde mig per telefon. Jag kanske står på Pope-stiftelsen.
Skriv på här.
Varsågod.
Nummer 72 - "Den röda violinen".
Vi har redan bud på 250 000 dollar. Så vem börjar?
260 000... Välkommen, mr Ruselsky. 270 000, ett telefonbud.
Och 300 000 där bak. Suzanne bjuder 320 000. Och 400 000...
Kom här, älskling.
Tycker du om den?
Justitia... Jag ser en stor rättsprocess-
-inför en mäktig folkdomstol. Och ni kommer att förklaras skyldig.
Akta er för elden!
Kamrat Chan Gong har kommit ända från Peking. En applåd för henne.
Kamrater, studenter, vapenbröder...
Jag ger er min proletära hälsning.
Jag gratulerar er till dagens festligheter som ni arbetat hårt för.
Er kulturavdelning har gjort ett enastående arbete.
Jag vill också berömma barnens fram- trädanden. Jag blev varm om hjärtat.
Berättelsen om "De tre hjältemodiga flickorna" var en fin lektion.
Den sporrade vårt historiska korståg.
Men vissa ansträngningar har tyvärr inte gått lika bra.
Ibland måste läraren ta lärdom av eleverna.
Ge mig den.
Kapitalismen överlevde i århundraden, men dess "klassiker" är sorgliga.
Utländsk musik är meningslös och tom.
Vad menar de med symfoni nr 1, 2, 3...?
Meningslösa formaliteter som inte säger folket något.
Meningen med musik ska väl vara att lära och inspirera folket?!
Länge leve ordförande Mao!
Störta kulturetablissemanget!
Chou Yuan... Varför undervisar ni i att spela det här instrumentet?
-Kamrat, det ni säger är sant. -Högre!
Ni har rätt.
Mycket av den västerländska musiken är värdelös.
Allt det ni sa är sant, men det jag undervisar i...
-Fortsätt. -Det är revolutionär musik...
-...Beethoven, Prokofjev... -Tycker ni det?
-Kamrat Li sa i sitt tal... -Han blev utesluten ur partiet!
Vill ni ändå citera honom?
Det visste jag inte. Jag har undervisat i många år.
Det är tydligt. Vi tror på kollektiva beslut. Hur ska vi agera här?
-Släng skräpet! -Erkänn dig skyldig, Chou Yuan!
Låt oss utmana den fördärvliga västerländska konsten!
-Fårjag säga ett par ord, kamrat? -Självklart.
Studenter, kamrater, medlemmar i Röda gardet...
Jag är ingen expert på utländsk musik, såsom kamrat Chan Gong.
Men jag anser att inget är vackrare än vår egen traditionella musik.
Chou Yuan undervisar i sådan musik också - kan han inte ägna sig åt det?
Kamrat Xiang har visat prov på sin vishet.
Lägg den här bland det andra västerländska skräpet.
Vem är det?
Vem där?
Ming... Du skrämde mig, jag hörde dig inte.
-Jag städade upp lite här... -Vad är det?
En violin.
-Ett musikinstrument från Europa. -Från Europa? Är det en dålig sak då?
Nej, själva violinen är en fin sak. Titta på den.
Vi måste studera utländsk musik för att kunna gå vidare, har Mao sagt.
Pappa undrar om du kommer. Han väntar.
Säg att jag kommer snart. Så fort jag är klar här.
Ming?
Berätta inte för någon om det här.
Lyssna här nu.
Det här blir vår hemlighet, visst?
Gå nu.
Ming!
-Var hon hemma? -Ja.
-Kommer hon? -Nej, ni skulle ses sen.
-Varför kommer hon inte nu? -Jag kan inte säga det.
Det skulle vara vår hemlighet.
Vad är det du säger? Jag är din far, du måste berätta allt för mig!
Xiang Pei! Öppna, det är jag.
Var är nyckeln?
Tysta!
Var är hon?
Häll vatten här.
Hon är borta!
Titta. Är det här hon?
1937... Det måste vara hennes mor.
Chou Yuan!
-Vad vill du? -Släpp in mig.
-Jag har inte gjort något. -Låt mig komma in.
-Jag har en sak åt dig. -Jag vill inte ha något.
Du får den. Ta den.
-Det är en violin. En violin... -Det vet jag väl.
Vill du ha den eller inte?
Jag är gammal, men inte dum. Väntar dina kamrater utanför?
-Det är ingen fälla. -Jag är en annan människa nu.
-Jag behöver den inte, det är sant! -Sluta!
Jag behöver den inte, den är från en annan tid.
Om du vill ha den får du den. Jag ger den inte till nån annan.
Vill du ha den eller inte?
Jag har inte tid med det här!
Då så...!
Ta den.
Jag jobbar för partiet - förstår du? Jag kan inte ha kvar den.
Jag älskar folket. Förstår du?
Xiang Pei...
Jag ska vara rädd om den.
Vi går och äter, jag är hungrig.
Gå, ni. Jag väntar här, hon kommer säkert tillbaka.
Kvällens sista objekt, nummer 72, visas strax. Kvällens höjdpunkt...
Var är hon...? Den sista violinen Nicolò Bussotti tillverkade, år 1681.
-Ser du den? -Inte än.
...om hon behagar visa sig...
Här är hon nu, nummer 72 - "Den röda violinen". Vi har bud på...
-Det är inte så jag minns den. -De har restaurerat den, det är bra.
260 000... Välkommen, mr Ruselsky. Och 270 000...
-Om jag fick lyssna på den... -280 000...och 300 000 längst bak.
320 000 från Suzanne. 340 000...
-Det sista kortet... -Det sista kortet.
-Herregud... -Var tapper. Det är uppochnervänt.
Med de kort vi har, kan det här innebära goda nyheter.
Jag känner...
...vinden vina kring er.
Den bär er med sig. En väldig vind, som plötsligt avtar.
Er långa resa är över, det är det inget tvivel om.
På ett eller annat sätt tar er resa slut.
Och det för med sig problem - som alltid.
Men ni är stark nu.
Stark som ett träd i skogen.
-Var är han? -Där uppe.
Ni är inte ensam. Ni är omgiven av många - vänner, fiender, älskande.
Ni lockar till er många beundrare, som försöker vinna er.
Och pengar, mycket pengar...!
Nej, signora...var inte rädd.
I det här kortet ser jag...
...pånyttfödelse.
-Hur var flygresan? -Allt gick bra.
-Synd att er semester blev avbruten... -Ingen fara, det här är rena julafton.
Det ska nog inte ta så lång tid. Vi har redan gjort en viss värdering.
De vill bara att ni bekräftar det.
Inte första gången jag gör sånt här. Jag är riktigt nyfiken.
Det här är mr Morritz.
-Så det är ni som är experten? -Han är från New York.
-Och ni vet vad ni gör? -Från New York, ja.
-Ni kan er sak...? -Ja, det hoppas jag.
Duvals har värderat dem, vi har även fått en värdering från Kina.
-Det vi behöver nu är... -Höra en sakkunnig.
-Nej, vi behöver ett skrivet intyg. -Då är jag rätt man. Visa mig den.
-De ser likadana ut, tycker jag. -Det är fel. Låt mig inte glömma den.
Här är hon... Ett vackert exemplar.
Troligtvis från...1683.
-Påminner mig om Cobbett-violinen. -Det här är de bästa exemplaren...
...och här borta har vi några sämre. En del är i riktigt dåligt skick.
-Jag ser det. -Då ska ni få sätta igång.
Jag har tagit hand om ert bagage. Ni har en chaufför som väntar.
Det ska inte ta så lång tid.
God dag, mr Morritz. Allt ska vara klart.
-Mitt vanliga rum? -Samma rum men på en annan våning.
-Då är det väl inte samma rum...? -Nej, men det är precis likadant.
Ett meddelande från er fru.
Rum 2703. Till New York.
316-2799.
Cary, det är Charles Morritz.
Jag har ett litet detektivjobb åt dig. Cremona, Bussotti. Anteckna...
Jag gjorde en avgjutning efter att vi satt om locket.
Det här är "före"-bilden. Hörnen behöver vi nog inte röra alls.
Det är en jättefin bård här.
Mycket jobb så långt...
Den har blivit amatörmässigt lagad vid seklets början-
-så jag fick montera halsen på nytt. Ny ljudpinne, stränghållare...nytt stall.
Själva kroppen är i gott skick, så jag rengör den, tar bort lite av lacken...
Nej, nej... Jag har ju sagt att du inte får röra lacken.
-Det blir inte lätt. -Är det problem gör jag det själv.
Auktionen är om två veckor. Jag har 16 andra instrument, Leroux tjatar...
-En Steiner som jag inte börjat på... -Ordna lasertest och resonanstest.
Och låt labbet ta prov på lacken.
Det här instrumentet är inte prioritet. Mina dagar är fullbokade.
Bra, då gör vi det här på kvällstid.
-Är det här vad de är värda? -Nej, det är lägsta-priserna.
-Som vi ska visa kineserna? -Just det.
-De här, då? -Några mer tveksamma objekt.
De är i dåligt skick och svåra att härleda.
-Den röda här, då? -Den röda...?
Leroux trodde att det kunde vara en Bussotti.
Ja...möjligen, men signaturen går inte att tyda och den har en märklig lack.
Nästan genomskinlig. I nuläget kan jag inte garantera äktheten.
Är det här allt vi kan få för den?
"Med hela mitt hjärta."
Har du hört talas om "Den röda violinen"?
Visst... Frederick Pope-Bussottin? Jag har hört talas om den.
-Finns det några kopior? -Det finns en i London.
Det lär vara en kopia beställd av Pope.
-Vet du vem som äger den? -Nån privatsamlare.
Tror du att jag kan köpa den utan att de misstänker nåt?
Misstänker vad då?
Vi vet att vi har en Bussotti, jag kan fastställa årtalet.
Lacken är ett frågetecken, men vi kan se om det är kopians förlaga vi har.
Jag borde informera min arbetsgivare.
Om det du säger är sant kan det skapa en viss hysteri.
-Jag kan förlora jobbet. -Jag vet.
Du behöver inte göra mer, jag kan avsluta det själv.
Madame Leroux måste ha katalogkorrekturet i dag.
-Är ni klar? -Ja, jag har det på hotellet.
Jag har jobbat på kvällarna.
Var det nåt mer?
Er fru har sökt er igen.
Stäng dörren är ni snäll.
Är det här Montreals universitet? Arkeologiska institutionen, tack.
Det här är Charles Morritz på Duvals. Jag skickade er några lackprover.
Ja, ni skulle isolera de organiska beståndsdelarna.
Får jag tala med hotellchefen. Chefen, ja.
Bra, får jag tala med honom.
Det här är mr Morritz i rum 2703.
Det är en sak jag vill göra klart för er. Ingen får gå in i mitt rum.
Inte städerskan, ingen som fyller minibaren, ingen choklad på kudden.
De får ledigt.
Ingen får gå in här om jag inte sagt till om det. Tack.
-Ja? -Jag fick tag i den.
Den är på väg från London.
Det gick med lite övertalning och pengar. Dina pengar.
Ring dina samtal nu.
Samma här...
Underbart. Jag har skivan. En fin Stradivarius, inte sant?
Aningen svårspelad. Inte riktigt fullgod klang över hela registret.
Jag tycker det låter väldigt rent. En virtuos måste förstås spela den.
-Vad tror ni? -1,7...1,8 miljoner.
-Tro mig. -Vad har ni mer?
Det var nog alla. Tack för att ni kom. Hoppas inte er orkester väntar.
De kan vänta.
-Den här, då? -Nej, inte den...
-En trevlig liten sak. -Men inget för er.
-Jag provar den. -Nej, gör inte det.
Varför inte?
Den är nyreparerad och ömtålig. Jag vet inte varför den är här.
Jag ska vara så försiktig.
Jag förstår vad ni menar - inget speciellt med den.
Hur går det?
Vad ska jag göra med Pope-kopian?
-Jag tar med den till hotellet. -Det är en väldigt fin kopia.
En fin violin, men inte i klass med! den här.
Det här är det mest fulländade akustiska instrument jag nånsin sett.
Fantastiskt.
Jag trodde aldrig jag skulle finna den.
Den finaste saken i världen, som jag ser det.
Vetenskap och skönhet i perfekt förening.
En omöjlighet.
Vad gör vi nu?
Vad gör man när det man traktat efter allra mest, det mest fulländade...
...bara dyker upp?
Har du barn?
-Har du barn? -Nej, men jag förstår vad du menar.
Ett sånt här skötebarn skulle jag gärna vilja ha.
Jaså...? Vad skulle du göra då?
Ta isär den. Ta reda på hur den fungerar. Göra resonansmätningar.
-Du fattar inte. -Jo då. Titta här.
Det här är läge 1 - 0,06 kHz. Titta på svarskurvan här
Jag ska öka långsamt.
Läge 2...
Sluta!
Monsieur Morritz... Jag har ett brev åt er från Montreals universitet.
Det kom klockan sju, då var jag på mitt rum.
-Varför blev jag inte meddelad? -Ni ville inte bli störd.
Det gällde inte om det kom ett bud.
Får jag ett bud säger ni till. Får jag ett fax säger ni till.
Det är viktigt. Förstått? Då knackar ni på och levererar det!
-Jag vill höra att det är uppfattat. -Ja.
Det här gäller mitt arbete!
Ursäkta, mr Morritz...det är bäst att ni kommer upp, de väntar på er.
Vänligt att ni ville komma. Vi disku- terade några märkliga räkningar-
-både här på kontoret och på hotellet.
-Har ni kollat minibaren också? -Det är vi som betalar, vi ville veta.
Och ni har då haft fullt upp. Det är räkningar för bud och DNA-test...
Ett märkligt förfaringssätt. Leroux har en teori. Rätta oss om det är fel.
Är vår lilla röda violin "Den röda violinen"?
Ja. Jag ville vara helt säker innan jag berättade det.
-Det var ju goda nyheter -Jag skickar ut en pressrelease.
-Bra jobbat. -Tack.
Ni kan väl ta ledigt ett par dagar nu, innan ni åker hem.
Nej...nej! Jag förlåter det inte!
Han ljög för mig. Jag förstod det så fort jag såg den. Det sa jag också.
Jag borde få det här instrumentet!
För helvete...
Duvals hälsar er varmt välkomna till detta efterlängtade evenemang.
Stort tack till Kinas regering som an- förtrott oss denna fantastiska samling.
Stort tack även till madame Leroux som gjort denna auktion möjlig.
Försäljningsvillkoren finns angivna på katalogens första sida.
Försäljningsvillkoren hittar ni alltså längst fram i katalogen.
Jag ska inte läsa dem högt, men nu har jag uppmärksammat er på detta.
Vi börjar med objekt nummer 1 - en fin fransk cello.
Utgångsbudet är 10 000 dollar. 10 000 dollar..
Har ni mer bagage?
-Vilken flygplats? -Dorval.
Vi måste göra ett stopp på vägen.
400 000 längst bak. 400 000 för Stradivariusen.
Ett telefonbud - 420 000. 450 000! Och herrn där - 500 000.
Jag har 500 000 här framme.
-Vänta här, jag kommer strax. -Jag kanske måste köra runt.
1 100 000. 1 200 000... Var det ett bud? Var inte blyg. Okej - 1 300 000.
1 400 000...1 500 000...1 600 000.
Herrn där...? 1 650 000...1 675 000...
-Mr Morritz... -Låt mig inte glömma den här sen.
Och ett telefonbud. 1 810 000.
1 850 000. 1 875 000 i salen. 1 900 000...
Telefonbud på 1 900 000.
Och jag får 1 920 000. Jag har uppfattat herrns bud. 1 940 000...
Nu missar damen den, ni andra med... 1 940 000.
-Helvete... -Ni kan höja med 10 000.
Vill herrn öka? Ja...nej?
Stradivariusen är nu uppe i 1 940 000 dollar.
Nu går den inte till damen. Eller er... 1 940 000 - ett telefonbud.
Inga fler bud? Då så... 1 950 000 till vänster här.
Har du rengjort den? Vem är ansvarig för instrumentens skick?
Jag måste ta fram det sista instrumentet nu.
-Vad försiggår? -Det gällde objektens skick.
Och såld till damen till vänster här.
Vänta...
Var är nummerbrickan?
Jag satte ju själv på den!
Här har vi henne, nummer 72 - "Den röda violinen".
-Nu så... -Kalla hit säkerhetschefen.
Vem börjar?
260 000. Välkommen, mr Ruselsky. 270 000...
280 000...och 300 000 längst bak. 320 000 från Suzanne.
340 000 längst fram här. 400 000 där bak. 420 000...
500 000. Ett telefonbud. 500 000...
-Inte högre. -Nej...? Och ni?
600 000...700 000...
900 000 dollar!
1 000 000 från mr Ruselsky. 1 100 000...
-Inte...? -Är du säker?
1 300 000...1 400 000.
Det står mellan er. 2 000 000, mr Ruselsky.
Mr Morritz!
2 100 000...2 200 000...
Mr Morritz!
Ursäkta, var det den här ni letade efter?
Ja.
-Er rock. -2 200 000...2 300 000!
-2 400 000. -Tack.
2 400 000 dollar.
Inga fler bud?
2 400 000.
-Låt honom få den. -Då så...
-Allt väl, sir? -Ja. Nu vill jag hem.
Då så - då går den bort för 2 400 000 dollar.
Och - såld till mr Ruselsky. Gratulerar
Det är jag, älskling.
Ja, förlåt mig. Ja.
Ja...jag var på väg att göra det varje dag, men...
...det kom saker i vägen. Men det är över nu, jag kommer hem.
Ja, får jag prata med henne.
Hej, gumman. Det är pappa. Hur är det?
Jag saknar dig också.
Jag kommer hem nu. Och gumman, jag har med mig nåt fint till dig.
Signora...?
Hur är det fatt? Är allt väl?
Ja, förlåt mig.
Ni får en vision...?
Nej, jag ska gå nu. Till min make...
Ja, gå till er make.
Tack, Cesca.